În Capcană Mortală după o piesă de teatru de Ira Levin.
E cea mai proastă piesă pe care am văzut-o vreodată.
Nu-mi vine să cred că a scris-o Sidney Bruhl.
Bună seara d-le Bruhl, ce mai faceți?
Sidney? Dragule, sunt atât de neliniștită... cum merge?
Cum adică e un dezastru?
Sidney, tu mereu spui așa. Bineînțeles că nu e un dezastru,
doar au râs, nu?
Sidney?... Râd?
Scumpule... Sidney...
Nu se râde de loc?
Dumnezeule! Cine ar fi crezut că se va sfârși așa?
Cine?!... Cine?!
Bruhl, vrei să știi cine? Îți voi spune eu. Avocatul meu...
Contabilul meu, medicul meu, ba chiar și blestemată de nevastă-mea.
M-a avertizat că bag banii într-o porcărie,
dar, Sidney, zău că meriți să dai faliment.
Până și blestemată de nevastă-mea!
Ar trebui să știe mai bine, Seymour, doar sunt banii ei.
Mișelule!
Ascultă, amice, ești în domeniul ăsta de mult timp, nu-i așa?
Ar trebui să știi că în seara premierei vin toți nechemații.
Așa că liniștește-te, Sid.
Mulțumesc, Burt.
Criticii or să vă iubească, domnule Bruhl, vă promit!
Ia să vedem...
criticul de teatru Stuart Kline...
Nouă piesă a lui Sidney Bruhl care a avut premieră la Music Box
e construită ca un thriller comedie.
Asta e tot ce pot spune că recomandare.
Iubitori ai teatrului, avem vești proaste pentru seara asta.
Decoruri proaste, costume proaste, regie proastă, actori proști
iar de la scriitorul Sidney Bruhl, o spectaculos de proastă piesa.
Ei bine, nouă piesă a lui Sidney Bruhl, cine a făcut "CRIMĂ CEA MAI CORECTĂ"
a avut premieră în seara asta la Music Box.
Dar nu are rost să mergeți acolo pentru că am să vă spun eu cine a făcut-o.
Sidney Bruhl a făcut-o.
Și ce e de neiertat e că a făcut-o în public.
Păi nu au fost ei chiar entuziasmați dar au spus că ar fi rea.
Pot face un singur lucru rezonabil. Să mă înfurii!
Și o să ne vedem mâine dimineață.
Vă costa 52 de dolari.
De fiecare dată când intru în casa asta blestemată, tu țipi!
Iartă-mă dragule.
Am avut cea mai proastă premiera din viața mea
cu care nu mă pot mândri,
am fost numit mișel de Seymour Starger
și a trebuit să mă întorc acasă cu un tren nenorocit!
De ce nu ai luat o limuzină?
Pentru că nu-mi pot permite blestemată de limuzină!
- Ba bineînțeles că poți. - Eu pot și tot ce am e al tău...
Nu înțelegi că îmi iau propriile limuzine?
Myra, am avut patru insuccese la rând.
Și merită să pice pentru că sunt proaste!
CRIMĂ CEA MAI CORECTĂ a fost un rahat total!
Pentru că sunt stors! Stors!
Nu mai pot s-o iau de la capăt, draga mea...
Știi ce mi s-a întâmplat aseară?
Am ațipit în tren și m-am trezit la ultima stație în Mountrock.
Capătul liniei!
Al naibii de simbolic!
Cristoase!
A fost un fel de noapte valpurgica.
- Nu te las să te chinui singur astfel. - Ascultă-mă!
Dragule, ești un scriitor minunat, minunat!
Treci doar printr-o perioadă ghinionistă și...
Și colac peste pupăză, am primit asta aseară la teatru.
- Aseară! - Ce anume, dragule?
Uite, asta!
Un thriller în două acte, decor unic, cinci personaje.
O crimă suculenta în actul întâi, teroare în actul doi,
un final ironic și uimitor, dialoguri bune,
poante acolo unde trebuie,
foarte comercială și ușor de distribuit.
- Dar dragule, ce e de râs? - Ce e de râs? Am să-ți spun!
A fost scrisă de un tânăr ignorant
la seminarul pe care l-am ținut anul trecut la Colegiu.
Îl cheamă... Clifford Anderson.
Ascultă aici: bla, bla, bla...
fără îndrumarea și inspirația dumneavoastră,... bla, bla, bla,
de aceea, mi se pare normal să fiți primul care o citește.
Dacă vi se pare... bla, bla, bla,...
propria dvs. opera, voi considera că mi-am petrecut timpul cu folos
iar taxa pentru seminar recompensata cu prisosință.
Dragule, e foarte drăguț,...
P.S.: Vă rog să scuzați copia la indigo
dar copiatorul local e la reparat
și nu am mai răbdat să aștept câteva zile
ca să trimit primul meu născut
tatălui său spiritual.
Nu am mai răbdat să vomit!
Al naibii micuț ticălos, chiar și la periat se pricepe.
Ia stai! Nu-i chiar atât de mic!
Cred că mi-l amintesc.
Opis! Da, mi-l amintesc.
Era tipul ciudat din prima bancă...
și nu-și lua niciodată ochii de purceluș de pe mine.
Dragule, e chiar așa de bună?
Este chiar atât de bună? Nu poate fi... adică...
prima încercare a unui amator?
Am să-ți spun cât este de bună.
Nici un regizor "înzestrat" nu ar putea s-o strice.
Myra...
- Dragule, e doar... îți dai seama? - E prima dată când nu am putut fi cu tine.
M-am simțit atât de rău, am fost așa nervoasă...
- Știu, dragă. - Ar fi trebuit să mă gândesc
mai mult la tine, stând aici, singură.
- Myra! - Da, dragule?
- Myra! - Da?
Trebuie să pot avea încredere în tine, dragă.
Nu poți... miroși, știi? Ți-ai luat pastilele?
Totul va fi bine. Trebuie să fii precaută.
Nu mă face să mă îngrijorez când nu ești lângă mine.
Dragule, îmi pare rău, am fost atât de neliniștită!
Neliniștea nu e o ocupație bună pentru tine.
Neliniștea e pentru mine, ai înțeles?
Am înțeles, dragule.
Cum ți se pare piesa d-lui Anderson până la sfârșit?
E mai rău decât am crezut.
- E fără cusur. - Așa?
Atunci poate ar trebui să faci ceva...
Ce ar trebui să fac este să-l pocnesc în cap
cu presspapier-ul de colo,
să-l îngrop într-o gaură suficient de mare să încapă
și apoi să-i public capodopera sub numele meu.
Iată cea mai bună idee a mea din ultimii 10 ani.
Dragule, ești atât de neserios...
Ce rost are să ai un presspapier, dacă nu-l folosești?
- Dragule, știi la ce m-am gândit? - De ce nu produci tu piesa?
Ești implicat în producție de 20 de ani,
cunoști tot atât cât unul ca Seymour Starger...
Dragă, aș putea fi capabil să-l ucid pe Clifford Anderson,
dar nu am comportamentul criminal
al unui producător de pe Broadway.
Te-ai gândit la o colaborare?
Nu am nevoie de ajutor ca să-l ucid pe Clifford Anderson.
- Vreau să dau lovitura de unul singur. - Dragule, vorbesc serios!
Doar și tu te-ai gândit la colaborare la piesa CAPCANĂ MORTALĂ.
Chiar dacă este atât de bun pe cât spui, nu i-ar strica dacă
o celebritate ca Sidney Bruhl să-i dea puțin lustru...
Ce zici, dragule?
Să nu-mi spui că un amator nu ar fi încântat
de șansa de a lucra cu tine?
Adică să-i adaug puțin sex și apoi să împărțim juma' - juma', nu?
Desigur, aș primi partea leului...
- De ce nu? - Având în vedere cine ești...
Ești sigură că nu ai vrut să spui cine am fost?
Sidney!
Ai fost și ești autorul JOCULUI MORȚII,
thriller-ul cu cea mai îndelungată reprezentare
din istoria Broadway-ului.
- Ciudat! - Nu mi-am dat seama...
Te afectează eșecul tot atât cât și pe mine, nu-i așa, Myra?
Cred că a fost amuzant să fii măritată cu acel Sidney Bruhl.
Ce să-i faci, nimic nu se risipește că succesul.
- Dragule, hai sună-l. - Sună-l acum. Unde locuiește?
Abbey Quag. Nu-ți place presspapier-ul?
- Nu! Absolut, nu. - Se pătează covorul cu sânge.
Și a doua zi te trezești cu Helga ten Dorp, mediumul,
detectând vibrații psihice la ușa ta.
Helga ten Dorp din Olanda? Nu cred că e genul.
Știam eu!
Știam că nu crezi dar eu și Nancy
nu ne mai opream vorbind despre ea.
Helga ten Dorp a închiriat vila Priskie pentru șase luni.
Paul Whyman îi promovează o carte importanta în SUA.
Dumnezeule, dragule, Paul a imitat-o
timp de 20 minute seara trecută.
Aha, deci asta făcea...
Credeam că tocmai a ieșit din dulap!
Oricum, aia era ten Dorp.
Nu cred că agenția lui Paul s-ar ocupa de ea
dacă capacitățile ei nu ar fi reale.
Ascultă: Nan și Tom au avut-o invitată la cină săptămâna trecută.
I-a povestit lui Tom totul despre prăjiturile ei,
Despre banii pe care el i-a pierdut cu SILVER FUTURES și totul
despre slăbiciunea tatălui său pentru femeile înalte.
Și a găsit un rând de chei pe care Nan le-a pierdut în 1969.
Erau chiar acolo, sub uscătorul de rufe.
Știi, chiar acum poate e acolo
cu radarul ei, recepționând semnalele tale.
Dumnezeule! Pot exista asemenea puteri?
E de-a dreptul fantastică!
Poliția europeană crede în puterile ei, dragule.
Asta e alt motiv pentru care a venit.
Se odihnește după descoperirea câtorva criminali.
Aș mai putea bea o ceașcă de ceai?
Uite! Aceiași cheie a venit de la Nellie și de la Tom.
Dragule, știi, chiar cred că ar trebui
să-l suni pe dl. Anderson.
Stai puțin! Grasul ăla nu a venit toată săptămâna.
Iar numele lui era Quint, Quincy, ceva care începe cu Q.
Anderson... Anderson.
Mă întreb dacă Anderson era cel cu picioare lungi?
Dumnezeule, toți păreau atât de șterși, neîmpliniți.
- Dragule, vrei să mă asculți? - Ai auzit ce am spus?
Cred că ar trebui să-l suni pe dl. Anderson,
nu ai ce pierde.
- Myra... - Ce e?
- Am cheltuit deja totul? - Al tău și al meu?
De aia vrei să mă vezi la recepție?
- Dragule, nu e vorba de bani. - Eu am destui, deci ai și tu, nu?
Dragule, tu ești scriitor.
Toți scriitorii trec prin asemenea perioade.
Tot ce îți trebuie e o schimbare de peisaj, orice.
O colaborare. Să lucrezi cu cineva tânăr... mai tânăr.
Nu-ți dai seama că învățându-l pe dl. Anderson te pui și tu pe picioare.
Pe bune, cred că Dumnezeu ți-a trimis acasta ocazie.
Chiar cred. Sună-l.
- Presspapier-ul ar fi mai rapid. - Sidney, fii serios!
Sidney, ce se întâmplă cu tine?
Dumnezeule!
Dumnezeule, chiar ai avut o noapte proastă, nu-i așa?
Cred că după seara de ieri ai fi în stare să ucizi pentru succes.
Știi cât ar valora piesa asta azi?
Între 3 și 5 milioane de dolari.
Și asta fără publicitate cu tricouri.
Dacă asta nu este un motiv
pentru care un om să se gândească la crimă,
atunci nu știu care altul ar putea fi.
Alo? Clifford Anderson?
Sidney Bruhl...
Da, l-am citit și trebuie să spun cu toată sinceritatea,
că este o foarte promițătoare prima versiune.
Puțin trenanta uneori, dar are tot ce-i trebuie.
Da, cunosc sentimentul ăsta atât de bine...
Am crezut că JOCUL MORȚII era finalizata când am terminat de scris,
dar apoi am dat-o cuiva cu experiență în teatru
care m-a ajutat să o revizuiesc.
Mi-e groază să mă gândesc ce s-ar fi întâmplat
dacă aș fi publicat-o în forma originală.
De fapt, a fost George S. Kauffman.
Da dar nu a vrut să-și asume vreun merit, deși am insistat.
Dar, ascultă... Ce reacții ai avut de la alții?
Nimeni?
E foarte flatant, dar trebuie să o fi arătat și altcuiva,
soția ta, prietenii, alți colegi de la seminar...
Înțeleg, sună ca o situație ideală pentru un scriitor.
Da, desigur, încă un thriller. Este despre o femeie cu E.S.P.
E după o povestire de Helga Ten Dorp.
O știi pe medium-ul olandez? E o vecină de-a noastră.
Se numește SOȚIA BOLNĂVICIOASĂ.
Da, este doar un titlu de lucru.
Apropo, îmi place CAPCANĂ MORTALĂ.
Atât titlul, cât și piesa.
Da, am, dar sunt prea multe ca să le discutăm la telefon...
De fapt, sunt liber în seara asta.
Ce ar fi să treci pe aici? Nu e prea departe.
Uite cum facem: ia un tren și eu te aștept la stația East Hampton.
Bine? Care?
Cel de 7:29. Ar fi cel mai bine.
Vrei să aduci și originalul cu tine?
Da. Cred că ar fi cel mai bine să avem două exemplare din care să citim.
Și știi tu, indigoul se vede cam șters în zilele noastre.
Da, rămâne atunci pentru ora 7:29.
Ne vedem atunci.
Oh, Clifford, s-ar putea să întârzii câteva minute.
Am de făcut câteva comisioane.
Așteaptă-mă în stație și o să apar și eu.
O să vin cu un Mercedes maro.
Bine. La revedere, ne vedem mai târziu.
Ce comisioane ai de făcut?
Parcă spuneai ceva despre niște cărți de la bibliotecă...
- Să le iau pentru tine... - Nu e adevărat.
Eu... nu cred că ți-am cerut așa ceva.
- Eu așa am crezut. - Da?
Chestia cu Xerox-ul nu e întâmplătoare.
A vrut să mai aștepte vreo două zile în cazul în care mai am mici sugestii.
Nu a mai citit-o nimeni.
Nimeni nu știe nici măcar că lucra la ea.
Are grijă de casa unui cuplu care este plecat în Europa.
Și... nu este însurat.
Mașina lui e la service pentru reparații.
Deci... Nimeni nu o să vadă când îl iei de la gară.
Exact.
De ce l-ai rugat să aducă și originalul?
Pentru că ne trebuiesc două copii.
Nu vreau să se aplece peste umărul meu
sau să-mi verse lacrimi pe guler, nu-i așa?
Da dar dacă mai are o copie pe undeva?
Vă salut d-le Bruhl!
Uau! E splendid!
Am fantezii frecvente legate de tehnologii înalte.
- Bună! - Iată-ne ajunși dragă.
El e Clifford Anderson, soția mea, Myra.
Bună. Îmi face plăcere să vă cunosc.
Ce drăguț că ați venit, d-le Anderson.
Nu, nu. Sunt foarte onorat de invitație.
Asta e presspapier-ul folosit în VĂDUVA ÎNSĂRCINATĂ?
Da. Iar ăsta mic este pumnalul din ARMA CRIMEI.
Atenție! E ascuțit. Cel de recuzita îl înlocuiește în actul 2.
- HOTĂRÂT SĂ UCIDĂ, nu? - Da.
Probabil trenul a avut întârziere...
Nu-i așa?
Nu, dl. Bruhl a întârziat, trenul a sosit la timp.
A trebuit să pun benzină și Frank a insistat
să stăm de vorbă vreo zece minute.
Dumnezeule! ÎN BĂTAIA PUȘTII.
Știți că asta e prima piesă pe care am văzut-o?
Aveam 12 ani pe atunci.
Tinere, dacă încerci să mă deprimi, ai nimerit la fix.
Scuzați-mă. Voiam să zic că așa am devenit pasionat de thrillere.
- Aveam 15 ani... - Ca o boală transmisă între generații, nu?
Da, se numește thrilleratis Malignis.
Scopul febrei este o fabrică de bani cu un decor și 5 personaje.
Eu nu țintesc la bani, d-le Bruhl.
Mi-ar plăcea să am câțiva, să am un loc ca asta unde să muncesc,
dar nu asta e motivul pentru care am scris CAPCANĂ MORTALĂ.
- E clar că ești infectat! - Dar ești încă într-o fază incipientă.
- Doriți ceva de băut? - Da. Vă rog, un pahar cu sirop de ghimbir.
- Sidney, vrei un whisky? - Cred că o să iau și eu un sirop, dragă.
- Astea sunt toate din piesele dvs? - Dumnezeule, nu.
Nu am scris atât de multe.
Prietenii îmi dăruiesc lucruri iar eu am o colecție de antichități.
Asta e o boală cu adevărat.
Pe aia am găsit-o acum câteva zile în Psych-hub.
- Secolul 18. - Dar este superbă.
După cum vezi, am o grijă deosebită pentru copilul meu spiritual.
- Îl țin sub cheie. - Am adus și originalul.
- Nu e legat ca să-l pot multiplica. - Nu are importanță.
- Am aici și prima versiune. - Câte versiuni ai făcut?
Doar una. E cam dezordine dar cred că veți decide
asupra unor scene pe care le-am tăiat.
Presimt că este o scenă între Diane și Carlo, înainte de crimă, nu?
- Exact! Mi s-a părut o scenă prea lungă. - Ai un instinct bun.
Acolo ce ai?
Am o schiță de la care m-am îndepărtat considerabil...
am făcut-o așa cum ne-ați sugerat... Mulțumesc.
Pagini de lectura și... niște note,
pe care nu am mai apucat să le folosesc.
Toate erau într-un singur plic pe care l-am înșfăcat în grabă.
Stau la două ore de mers pe jos de gară așa că
a trebuit să plec imediat după ce am vorbit la telefon.
- Două ore? Hmm... - Pentru CAPCANĂ MORTALĂ.
- CAPCANĂ MORTALĂ. - CAPCANĂ MORTALĂ!
Să închinăm cândva și cu altceva decât sirop dacă Sidney are dreptate
și sunt sigură că are!
O să tac.
Dragă, e prima piesă a lui Clifford iar eu sunt primul lui cititor...
Mă întreb dacă nu ar fi mai bine să purtăm această discuție doar noi doi.
Înțeleg...
Așa e bine?
Nu te jena să-i spui, Clifford.
Nu, nu mă deranjează prezența d-nei Bruhl.
De fapt, chiar îmi face plăcere. Mă face să mă simt
mai degajat în biroul profesorului.
- Puteți citi și dvs. - piesă, d-na Bruhl, dacă doriți.
Mi-ar face plăcere, mulțumesc.
Aș fi vrut să-mi spui la telefon că vrei ca și Myra s-o citească.
Te-aș fi rugat să mai aduci o copie.
- Nu mai am încă una. - O poate citi pe această
iar noi putem să ne dăm paginile unul altuia.
O să mă așez lângă dvs.
- Nu ai încă o copie... - Nu. Am doar una,
am așteptat înainte să o multiplic...
- Stai puțin. Vreau să mă gândesc. - Lasă-mă să gândesc un moment!
D-le Anderson, Sidney da pe dinafară de idei despre piesa dvs,
nu l-am mai văzut niciodată atât de entuziast.
Primește atâtea piese de la scriitori pe care i-a inspirat,
piese care se presupune că ar trebui să fie gata de pus în scenă,
dar de obicei nu stârnesc decât râsul.
Știu că ar putea să îți îmbunătățească piesa substanțial,
ar putea-o transforma într-un succes care să se joace ani și ani,
și să aducă mai mult decât destui bani pentru toți cei implicați.
- Asta înțelegeai prin "voi tăcea?" - Nu, nu voi fi!
Nu o să tac. Am vrut să-ți spun ce-mi trece prin minte
încă de când ați vorbit la telefon.
Este o greșeală din partea ta să aștepți ca Sidney să-ți dea
fructul anilor săi de experiență fără o înțelegere mutuală
ca și cum seminarul ăla stupid s-ar derula în continuare.
- Dar el s-a oferit... - Oferta aceea e o greșeală, Sidney!
Eu sunt singura din casa asta cu picioarele pe pământ
și ochii pe carnetul de cec-uri.
O să vă fac o propunere care va fi un șoc imens pentru tine, Sidney.
Dar o voi face oricum și vreau să-mi promiți că o vei analiza cu seriozitate.
Faci asta pentru mine, Sidney?
Sidney! Faci asta pentru mine? Promite-mi că o s-o faci pentru mine, Sidney!
Dai deoparte piesă la care lucrezi. Da!
Da... Lăsă deoparte piesa despre Helga Ten Dorp
și cum găsește ea chei sub uscător și criminali.
Pune-le deoparte și lucrează cu dl. Anderson la piesa lui.
Colaborează cu el. Asta este sugestia pe care o fac, Sidney.
Asta cred eu că e lucrul corect, înțelept și rațional de făcut!
Asta este CAPCANĂ MORTALĂ, de Clifford Anderson și Sidney Bruhl.
- Să las deoparte SOȚIA ÎNECATĂ? - Înțelesesem SOȚIA BOLNĂVICIOASĂ...
- BOLNĂVICIOASĂ? Ce titlu ar fi ăla? - SOȚIA ÎNECATĂ.
Nu, Sidney, o păstrezi! O păstrezi!
Oamenii sunt atrași întotdeauna de situații psihologice de genul
omul acela l-a ucis pe omul celălalt...
Oricum, Sidney, te rog, pune-o deoparte, te rog!
Fă pentru dl. Anderson ce a făcut Georges Kaufmann pentru tine.
Asta a fost un discurs foarte convingător, Myra.
Și evident că a fost sincer.
Totuși, mă întreb cum o fi sunat pentru Clifford...
- Am impresia că sunt în centrul atenției. - Da, ești. Myra te-a pus acolo.
De fapt, ne-a pus pe amândoi.
Sidney, m-am gândit să aduc asta în discuție acum!
- Chiar acum, înainte ca ceva... - Îmi dați voie să spun...
Întâi de toate, sunt copleșit!
Sunt sincer onorat și buimac că Sidney Bruhl
ar putea lua în considerare...
vreau să spun că aveam 12 ani și eram în teatrul ăla, iar acum...
Am recepționat mesajul, Clifford.
Dar... Problema e... Uite...
Să spunem că mă duc la un doctor.
Un specialist de talie mondială
și el îmi recomanda operația. Ei bine,
cu tot respectul pentru valoarea sa,
experiența sa, totuși aș dori o a doua opinie, nu-i așa?
Sunt sigur că ideile dvs. sunt minunate și când le voi auzi,
probabil îmi voi trage o palmă peste frunte zicându-mi: cum de nu m-am gândit?
Dar... Cred că aveți dreptate, d-na Bruhl.
Nu cred că ar fi corect din partea mea
să le aud acum fără vreo înțelegere
sau acord.
Și ca să fiu sincer cu dvs. fără să le fi auzit,
simt că CAPCANĂ MORTALĂ este destul de bună așa cum este.
Ce trebuie să fac e să fac câteva copii Xerox și să le trimit agenților
pe care i-ați recomandat la seminar
și dacă ei spun că sunt necesare modificări majore,
mă voi întoarce și vă voi implora să mă ajutați.
Cum a sugerat d-na Bruhl,
vom putea încheia orice înțelegere pe care o vom considera corectă atunci.
Poate una similară cu cea dl. Kaufmann.
Sper sincer că nu v-am ofensat.
- Absolut deloc. - D-le Anderson, vă rog!
Agenții nu știu decât despre contracte, ei nu știu nimic despre creație.
Nu, Mayra! Nu cerși!
Chiar de ar avea bogățiile Indiilor acolo, pe dl. și d-na John Silver (argint).
N-aș spune niciodată așa ceva, d-le Bruhl.
Sincer, vă sunt foarte recunoscător că v-ați neglija lucrul ca să mă ajutați.
Adevărul este că nu aș face-o.
Myra și-a expus doar fanteziile ei.
Adevărul e că nu aș fi dispus să dau deoparte o piesă
atât de ingenioasă ca SOȚIA ÎNECATĂ, ca să fac muncă de asistentă
la o piesă atât de speculativă că CAPCANĂ MORTALĂ.
De ce... Myra, stai jos. Nu mă sâcâi.
Fă cum ai spus.
Arat-o unor agenți și apoi dacă decizi că necesită corecții majore, caută-mă.
Cine știe, poate am inspirație, s-a mai întâmplat.
Mulțumesc foarte mult, așa voi face.
Deși mă îndoiesc că așa va fi de data asta.
Deja am SOȚIA ÎNECATĂ structurata complet și sunt la jumătatea drumului cu ea.
Și mai am o piesă gata de pornire după aceea.
Bazată pe viața lui Hary Houdini.
Dumnezeule, au fost atâtea emisiuni TV despre Houdini...
Da, prostii, false și patetice.
În realitate, viața lui Houdini a fost extraordinar de dramatică.
El a fost un idol al meu dintotdeauna.
- Acestea au fost cătușele lui. - Sidney...
Știai că și-a construit aparatura singur?
O manufactură extraordinară. Privește.
- Sidney... - Stai jos, Mara.
Dumnezeule! Sidney, pentru numele lui Dumnezeu,
nu-mi vine să cred că te gândești...
Trebuie să-mi cer scuze pentru bănuielile Marei.
Acum câțiva ani am avut o experiență urâtă
cu un scriitor de piese de teatru al cărui nume nu îl voi menționa.
Așa că acum se alarmează chiar dacă întreb numai un scriitor
în ce limbă scrie.
Nu o lua ca pe o aluzie personală.
Uită-te cu atenție la alea. Sunt cu adevărat remarcabile.
Par foarte solide ca să poți scăpa din ele.
Încearcă-le.
- Adică vrei să mi le pun? - M-au costat 1300 dolari.
- Sunt bine închise? - Așa păr.
Întoarce încheietura în felul ăsta.
Întoarce, apasa, trage!
Nu faci cum trebuie. Trebuie să fie dintr-o singură mișcare.
Întorc, apaș. Trag.
Se pare că nu sunt Houdini.
Nu-i nimic, am cheile aici.
Undeva.
- Încetează, poți să le strici. - Scuze.
Cheie, cheie, unde ești micuța cheie?
Mă întreb dacă nu le-am pus undeva pe acolo pe sus.
Am uitat să spun că aștept un telefon foarte curând.
O fată care vine să mă vadă pe la 20:30.
Cam atât e ceasul acum, nu?
Nu am putut să dau de ea înainte să plec
așa că i-am lăsat un bilet la oglindă...
în care i-am spus unde sunt și i-am lăsat numărul de aici...
ca să mă sune să-i spun cu ce tren mă întorc...
ca să mă poată aștepta la gară.
Un drum de două ore pe jos mi se pare deajuns pentru o zi.
Așa că sper să găsești cheia repede,
altfel o să răscolească tot orașul după mine.
Cum va intra în casă ca să citească biletul?
Are o cheie.
În mașină mi-ai spus că nu cunoști pe nimeni din Quag
cu excepția câtorva negustori.
- Nu, ea e din Icelop. - Numele ei este Maria Tiklinovski,
Preda la Stoneybrook.
- De unde ai numărul de aici? - Nu e trecut în cartea de telefoane.
Îl am de mult. Îl am de la d-na Beecham
de la Universitate, eram prieteni.
Asta a fost înainte să mă hotărăsc să trimit CAPCANĂ MORTALĂ la Music Box.
- Beecham? - Da, d-na roșcată cu păr scurt.
Sper că ți-a dat numărul corect
pentru că l-am schimbat acum câteva săptămâni.
Și nu-mi amintesc să fi anunțat asta la Colegiu.
Ce număr i-ai dat d-rei Tiklinovski?
Nu-mi amintesc.
3243049 sau 3245457?
- Primul, cel cu 3049. - Știam eu.
Ar fi trebuit să anunț la Universitate dar am uitat complet.
Ce ciudat și cât de atipic pentru mine.
Poți, te rog să continui să cauți cheia?
- Desigur. - Sidney...
- Inima mea nu suporta. - Ți-ai luat pastila?
De ce ești așa neliniștită?
Știi desigur că voi găsi cheia undeva pe aici.
Pe toți zeii!
Cred că v-ați gândit că voi lua presspapier-ul ăla
și voi face o crimă, nu-i așa?
Cu așa punere în scena mi-au trecut prin minte o mulțime de posibilități.
Adevărat, eu însumi sunt paranoic.
Care e scuza ta, soție iubitoare și credincioasă?
După 11 ani de relație matrimonială tandră,
ea pare să mă creadă capabil de...
ei bine, e o lecție pe undeva, nu crezi?
Uite Clifford, descătușează-te singur.
CAPCANĂ MORTALĂ e promițătoare dar nu într-atâta.
Bine.
Cred că cea mai bună invenție a ta de până acum, e numele Maria Tiklinovski.
- E drăguț. Felicitări. - Mulțumesc.
Doamna Beecham, totuși, a fost cam prea complicat.
Speram să fie un fel de detaliu fin
cum ai folosit în CURTEA DE JUDECATĂ.
Ești sigur că e cheia potrivită?
Houdini le-a desfăcut într-o cisternă la 3m sub apă și tu...
Taci din gură, Myra!
La fix... un punct pentru născocire.
Ei bine, draga mea, inima ta pare că a rezistat foarte bine.
Se va reface pe Riviera...
după premieră la CAPCANA MORȚII.
O să fac închisoare pe viață.
Nu, nu o să facem.
Tânăr, necunoscut ca scriitor,
Pleacă de acasă și sare...
Nu...
Poliția nici nu se va sesiza.
I-au rămas hainele și mașina de scris în casa aia!
De ce nu? Cine-i poate înțelege pe tinerii de azi?
Mai ales dacă sunt artiști...
Poate și-a dat seama că nu va reuși...
așa că a plecat să adere
la mișcarea vreunui reverend... cine știe?
Ce o să faci cu el?
Îl îngrop. În spatele garajului.
Nu, în pivniță pentru legume. E mai ușor de săpat.
Ce ar fi să bei un coniac, dragă?
Eu voi deveni iarăși un învingător.
Voi fi invidiat de toți oamenii...
pe care îi invidiez eu acum.
Toți prietenii tăi...
te vor vedea trăind pe banii mei.
Myra, te rog, vrei să mă ajuți să mut cadavrul?
Myra, faptul e consumat, nu are rost să fac acum hernie...
Myra, vino și ajută-mă să car nenorocitul de cadavru!
Grăbește-te!
Apucă de picioare!
Repede!
Haide!
Să nu mai faci așa!
Slavă Domnului că nu a fost ăla gras.
Ți-ai curățat pantofii înainte să intri în casă?
Am distrus un răsad, dar am văzut alți înflorind ieri.
L-am legat pe proptele...
Toate proptelele sprijină...
Am impresia că ești pe cale să ții un discurs!
Încerc să înțeleg cum ai putut s-o faci, Sidney.
Să-ți îngropi în minte dezamăgirile,
stânjeneala datorată situației financiare,
dar nu pot...
și nu știu cum poți să te simți că un învingător,
când amândoi știm că e piesa lui.
Nici asta nu pot înțelege.
Și îmi ești complet străin, Sidney...
și asta nu poate fi doar de la ora 5 încoace...
trebuie că ai fost dintotdeauna foarte diferit
de omul care credeam eu că ești.
Nu cred că poliția va fi atât de dezorientată
pe cât ai vrea tu să fie
și nu vreau să se întâmple ceva care să ne pună într-o postură
jenantă pe vreunul din noi
părând că suntem bănuitori dacă vor veni să ne interogheze...
Myra, cum ar putea? A disparul în Quag!
Aici suntem în East Hampton.
Și?
Pot căuta la Asociația Scriitorilor,
unde vor găsi înregistrat plicul cu nume și adresa,
trecute în registru, cu număr și dată.
Oricine de la teatru l-ar fi putut vedea și ar putea să-și amintească, nu?
Dacă mă vor întreba voi răspunde că mi-a scris,
rugându-mă să-l angajez secretar.
Mi-a trimis CV-ul său și eu l-am aruncat...
ceea ce nu ar fi trebuit să fac d-le comisar,
dar am fost atât de ocupat
scriind la această piesă zi și noapte.
Care din ei a fost? Cel gras? Cel slab?
Sau a fost... Asta. Ah, asta..
cel atât de interesat de mișcarea Hâre Krishna.
Sidney...
Dacă peste o lună și ceva nu suntem arestați.
- Sidney! - Ce e?
Vreau să pleci.
Vreau să pleci de aici.
Ne vom certa de câteva ori în casele unor cunoștințe,
poți să le scrii: chestii legate de bani, sau de vreun turneu...
Aș dori să poți lua și pivnița de legume cu tine dar pentru că nu poți,
o vei cumpăra de la mine, bine?
De îndată ce îți vor intra banii, înainte să pleci pe Riviera...
Cumperi nenorocita de pivniță, casă, tot terenul de 9.3 acri.
Îl putem ruga pe Buck Raymond sau Mori Asher
să ne fixeze un preț corect.
Dragă, ai o imaginație atât de...
- Nu mă atinge! - Myra...
ai trecut printr-o experiență șocantă și dureroasă
și nu mai ești în firea ta.
Nici eu, de altfel.
În spatele dialogului marca Sidney Bruhl, tremur pentru șansele lui Sidney Bruhl.
Sunt terorizat de ideea că voi fi prins
și am remușcări pentru că am fost suficient de nebun să o fac.
Voi dona jumătate din bani Ligii Tinerilor Dramaturgi.
Ți-o jur.
Dar acum nu e momentul să vorbim despre asta.
Despre nimic... În cârcă o săptămână ne vom reveni
și toate vor părea mai vesele.
Dar tu ești îngrijorat chiar acum și eu sunt la fel.
Hai, du-te...
mi-a trimis CV-ul sau, d-le ofițer...
Sunt Loty și Ralph, vin să ne povestească despre petrecere.
Probabil e Helga ten Dorp și faimosul ei deget acuzator.
Ba sunt Loty și Ralph, lua-i-ar naiba. Mă duc să le deschid.
Șterge-ți fata. Nu, du-te sus.
- Singură?! - Isuse!
Nu sunt decât eu.
Sunt vecin de la vila Priskie.
Vă rog, lăsați la mine intru?
- Bună. - Bună.
Sunt Helga ten Dorp, d-le Bruhl,
este foarte urgență să vorbesc la tine.
Am sunat la informații dar doamna aia nu zis la mine număr al tău.
Vă rog, lăsat la mine intrat?
Da, da, vă rog...
eu client de la pe Paul Whyman. Cer scuzați venit așa târziu
dar tu ierți după ce eu explicat.
Și scuzat costum. Eu alergi dimineața și seară.
Și asta pentru când lucește.
E cam jalnic, nu?
La camera asta durere.
Nu bucătărie, nu...
Scuzați-mă, d-ra ten Dorp...
Durere...
durere...
durere!
Parcă o văd!
Dumnezeule...
Durere...
Durere! Durere! Durere!
- Nici unul din... - De ce păstrezi așa dureroși lucruri reci?
Sunt antichități și amintiri folosite în piesele mele.
- Eu sunt dramaturg. - Ești...
Sidney Bruhl! Paul Whyman spus la mine.
Paul vinde carte al meu când terminat.
Ea este soția mea, Myra.
- Ce mai faceți? - Dragă, ce dă la tine așa durere?
- Nimic, serios, sunt bine. - Nu, nu, ceva dureros la tine.
Paul zis la tine de mine? Eu sunt Helga ten Dorp...
- Sunt medium. - Da, ne-a spus, am vrut să vă spun...
Nu, eu simt durere de aici.
Și mai mult durere după 8:30.
Apoi început adevărat jale.
Da, desigur. Îți notezi tu, Myra?
Joi seara sunat informații dar doamna nu spus număr la mine.
E urgent, tu trebuie spus număr, eu sunt Helga ten Dorp, medium.
Ea spus la mine ghicește număr atunci.
Am încercat dar nu văzut decât 324 care este peste tot aici.
Pentru că durere se face mai rău.
- E mai mult decât durere. - Mai mult decât durere?
Da, ceva mai este aici.
Ceva înspăimântător.
- Nu, cred că el se amestecă. - Cum așa?
Băutură care tu vrei dai la mine...
Trebuie păstrat cap limpede.
- Îi putem oferi ceva de băut? - Da...
Fost folosit multe ori de femeie frumos.
Dar numai prefăcut...
E fantastic!
Acela a fost folosit în fiecare seară în piesa mea JOCUL CRIMEI
de Telula, o actriță frumoasă.
Va fi folosit din nou de alt femeie.
Nu în piesă. Dar din cauza de la piesă.
Din cauza de la piesă, alt femeie folosești cuțit asta.
Tu trebuie ascuns lucruri astea.
- Da, o să o fac. - Peste o lună voi vinde toată colecția.
- M-am săturat de ele, oricum. - Poate prea târziu.
Ascultați dragilor, nu-mi place să fac oameni nefericiți dar
trebuie spun când simt ceva, da?
Pericol aici, mult pericol, la tine și la tine.
E moarte în camera asta. Ceva care invită moarte,
sau poarta moarte.
Și MOARTE este CAPCANĂ.
Cum zice asta în engleză cu MOARTE CAPCANĂ...
Da, asta e titlul noii mele piese.
De aici v-a venit ideea. Este o moarte în piesă,
de aceea ați simțit asta, pentru că am lucrat la masa aceea.
Poate... Poate nu.
Da... Simt că moarte adevărat.
- Am încercat să fiu convingător. - Joc toate scenele pe măsură ce scriu.
Bărbat...
tânăr, ghete, ferește de el.
Aici, în camera asta răpune la tine.
- Mă răpune? - Da, vine ca prieten să ajuți la tine să...
să muncește cu tine dar răpune.
E confuzie aici. Bărbat tânăr cu ghete.
Stă în scaun asta și vorbești despre...
doi oameni... Smith și Colona? Nu, o persoană.
Mic... negru...
palme acoperit urechi... panglica?
Este în piesă la tine așa bărbat negru Smith Colona?
Nu, nu cunosc numele ăsta. Tu ai auzit numele ăsta, dragă? Colona?
Nu, nu cunosc numele ăsta.
Ține minte ce spus la voi.
Pumnal este folosit iar de femeie din cauza la piesă...
și bărbat cu ghete răpune la tine.
De lucru asta doi sunt sigur.
Restul este confuzie... dar durere este mai mic, nu?
Da... Nu, nu am ce durere să înăbuș, serios.
Ce dar extraordinar! Am fost...
M-am îndoit de puterile astea dar, ei bine...
după asta...
Seara asta! Mulți ani eu nu avut așa senzație.
Parcă eu avut 20 an.
Ați avut darul ăsta dintotdeauna?
- Chiar și în copilărie? - Mai ales la copilărie.
Părinți nu împachetat dar la Crăciun.
De ce irosești hârtie degeaba ascuns cadou?
Și apoi la adolescent, plimbat cu băieți, ce imagini...
Acum ați dori să serviți băutura aceea?
Mi-ar plăcea tare mult să mai stăm de vorbă.
- Mulțumesc dar eu trebuie mers acasă. - Foarte obosit.
Dar voi venit odată luat cina cu mine.
Eu povestit la voi toată viața mea.
E foarte interesant...
să faci piesa bun.
Dar mai întâi, carte.
Când tu fost mic, trăit casă mare cu perdea galben. Nu?
Da!
La revedere.
Ține minte Joi seara.
Vrei să deschizi fereastra, dragă?
- De ce nu iei o pastilă? - Nu vreau pastila.
Vreau ceva de băut.
Vreau un coniac.
Nu, mi-l iau eu.
Să-ți aduc și ție unul?
Adu sticlă.
Sidney!
Sidney! Sidney! Sidney!
- E ceva acolo... - Ce?
E... ceva... acolo...
Myra...
Am auzit. Sidney, nu mă părăsi...
Sidney, nu mă părăsi, te rog!
Nu e nimic acolo.
Am auzit, Sidney... Am auzit!
Myra, ai să vii jos.
Trebuie să mergem și să aducem coniacul.
- Sidney, aș prefera să nu merg. - Nu e nimic acolo.
Trebuie să cobori, o dată pentru totdeauna,
să-mi dai satisfacție, să-ți dai și ție satisfacție...
- Că nu e nimic acolo. - Este ceva, am văzut.
E doar vântul... doar vântul.
- Și suflă... - Sidney, nu vreau să fac asta!
Suflă în frunze...
- Nu vreau să mă uit! - Trebuie să te uiți.
Uită-te!
Nu-i nimic acolo. Vezi?
Nu e nimic.
Hai să bem coniacul ăla.
- Nu era încuiat! - Nu e de mirare, după tot ce s-a întâmplat.
Îți propun să-l bei încet pe asta.
- Îmi pare rău. - Mie îmi pare rău.
- Sidney... - Ce e, dragă?
Trebuie să-ți spun ceva.
- Sidney... - Da?
O parte din mine, în seara asta...
O parte necunoscută și teribilă din mine...
spera că ai s-o faci.
În același timp, eram îngrozită că acea parte din mine spera așa ceva.
Am văzut banii, ți-am văzut numele...
Ai încercat să mă oprești.
- Așa am făcut? - Da, te-ai străduit cât ai putut.
Ascultă, asta a fost fapta mea și numai a mea.
Înțelegi? Dacă ceva nu merge cum trebuie,
nu vreau să fie nici o confuzie cu privire la asta.
Niciodată.
Nu se va întâmpla nimic. Îți promit.
Doar să crezi în mine, Myra.
Te rog să ai încredere în mine.
Crezi că e posibil...
crimă să fie un afrodiziac?
Deschide fereastra, dragă.
Ascultă... Tot ce am făcut a fost să-l ajut să te care.
A mers! E moartă.
Da, bineînțeles.
A avut atacuri de inimă minore în ultimul timp.
Că observație pe viitor, Clifford.
- Ciomagul butaforie doare totuși. - Scuze.
Ai lovit mult mai tare decât ai făcut-o la motel.
Isuse, ce ne facem cu Helga ten Dorp, era să fac un atac eu însumi.
Spunea că o să te atac pe tine?
Ce a văzut ea, e o imagine foarte confuză.
Slavă Domnului pentru asta.
Dar e bine că a venit.
Acum ea va spune tuturor că a simțit o durere fizică
premergătoare atacului de cord. Orice amănunt ajuta.
De câteva zile încoace am spus oamenilor că Myra nu se simte bine.
Ciudat e că punerea asta în scenă de doi bani a funcționat
chiar și pe jumătate. Am un film de vândut,
și ar fi de ajuns. Ar fi suficient pentru un start.
Nu a funcționat, Sidney. Știi că nu a fost conform repetițiilor.
Nu am vrut să o ucid.
Dar asta nu este ceea ce se cheamă omor involuntar.
Să-mi strâng lucrurile.
Nu e nici o grabă.
Mai aștept câteva minute înainte să chem salvarea.
Și oricum, nu cunoaștem pe nimeni
care să facă miracole în resuscitare, nu?
Spală-te și dă-mi o mână de ajutor.
Ce facem dacă ten Dorp se întoarce?
Nu văd de ce ar face-o.
Specialitatea ei este împiedicarea comiterii crimelor.
De ce îi dai foc? Nu e ceva care să te acuze.
O să spun că lucrăm la manuscris
când a survenit atacul.
Cel mai bine e să stai aproape de adevăr.
Adio, CAPCANĂ MORTALĂ.
Aș fi vrut să fii o piesă reală.
Mă bate gândul să încerc ceva despre medium-uri.
A fost impresionantă demonstrația bătrânei doamne,
în ciuda greșelilor.
Eu o să telefonez. Tu du-te și adună-ți lucrurile.
- Cat va dura? - Cel puțin două ore.
S-ar putea să trebuiască să merg cu ea, nu știu...
Încă ceva. Parchetul de sus scârțâie sub ghete...
Așa că spală-te repede, treci în pat și stai acolo.
Ca să vezi...
Alo? Sunt Sidney Bruhl.
Sunt pe Hookpont Lane nr. 10.
Vă rog să trimiteți o ambulanță cât se poate de repede.
Soția a avut un atac de cord. Vă rog, veniți repede.
Mulțumesc. La revedere.
Primește sufletul surorii noastre,
Myra Elizabeth Maxwell Bruhl.
În numele Tatălui, al Fiului
și al sfântului Duh, amin.
Trebuie că a fost un birou de asistență socială interesant.
A fost. Știi, fiecare din ei avea o poveste plină de sens.
Toți împreună crează o piesă, problema e că au făcut-o înaintea mea.
- Se scrie singură, nu? - Exact.
Fără note, fără fragmente evidențiate...
Stai puțin, Sidney, asta nu e un thriller, nu are o schemă.
În desfășurarea intrigii, poți încerca orice.
Vezi, ăștia sunt oameni reali.
Tot ce fac eu e să-i aduc la viață și să-i las să-și trăiască
visele și frustrările lor.
Sunt funcționari cu frustrările lor,
clienți, cu amărăciunea lor.
Și de lipsa de respect de sine.
Mi-am pierdut intersul în thrillere Sidney, ce fac aici e important.
Chiar și așa, tot o să te las să stai aici.
- Dă-mi să văd și eu câteva pagini. - Aș prefera să aștept până e gata,
vreau să ți-l dau întreg.
Desigur, ce mai contează încă o jumătate de oră?
Nu ai nimic de făcut?
De ce nu o inviți pe Helga ten Dorp pe aici?
Poate vorbind cu ea îți va veni vreo idee.
Îți place să trăiești periculos, nu-i așa?
În nici un caz nu o vreau prin preajmă.
Niciodată, mulțumesc.
Știu eu, poate nu când "Luna este plin" dar poate altă dată,
de ce nu? La emisiunea Griffin Show a fost demnă de milă.
Da, a cam trăncănit acolo.
Deschid eu.
Nu vreau să-ți întrerupi inspirația.
- Porter! - Ce mai faci, Sidney?
Nu prea rău, mulțumesc.
Eram prin apropiere și mi-am zis să încerc... Mulțumesc.
Te simți în stare să semnezi câteva hârtii?
De ce nu? Îmi prinde bine o pauză. Vrei o cafea?
Bineînțeles că vreau. - El este Clifford Anderson, secretarul meu,
prietenul meu, Porter Milgrim.
- Ce mai faceți, domnule? - Bună...
Aș fi adăugat și avocatul meu, dar mi-ar trimite imediat o factură.
O să trimit factura oricum, e o vizită de afaceri.
Ia te uită ce birou. Nu-i așa că e frumos?
Birou pentru parteneri.
- De unde l-ai găsit? - Întâmplător, săptămâna trecută.
E mai practic decât două separate. Și e deductibil din taxe, Porter.
Eu o să mă duc la băcănie că dvs. să puteți discuta între patru ochi.
- Te superi? - Nu, trebuia să mă duc oricum.
Așteaptă puțin, Porter. Stai puțin, Clifford.
Nu te grăbi, Sidney.
Nu am pornit cronometrul încă.
Îmi place camera asta, are personalitate.
Îmi face plăcere să muncesc aici.
- El pare să arate bine. - Doar de câteva zile...
E nervos, săptămâna trecută a plâns în fiecare noapte.
L-am auzit prin perete.
A și băut...
O să fie bine. Munca e o mare mângâiere.
- 20 îți ajung? - Ar trebui să ajungă. Ne trebuie
- salată, lapte, șervețele. - Ai cheile de la mașină?
- Da. - Și iaurt. Orice aromă înafară de prune.
Mă bucur de cunoștința sau poate ne vedem mai târziu.
Simpatic tânărul.
- Și chipeș. - Presupun.
Crezi că e homosexual?
Nu mi-a sugerat așa ceva.
Am o ușoară bănuială că ar putea fi.
Dar atâta timp cât își face treaba și nu zboară, că o zână în camera mea,
presupun că nu e treaba mea.
Și apoi ce ar mai fi bârfit oamenii dacă mi-aș fi luat o secretară?
- Mai ales una de 18 ani... - De aceea l-am angajat pe Clifford.
Mă bucur să văd că arăți bine, Sidney.
Asta e principalul motiv pentru care am venit.
Am fost delegat de Weston și Harvey's.
Se temeau că ești într-o formă foarte proastă.
Evident, nu este cazul.
Nu. Nu sunt capabil încă să ies în societate, dar altfel, mă descurc.
Munca e o mare mângâiere.
Asta a zis și el.
Adu hârțoagele alea pe terasă.
Să le vedem la lumina zilei.
Următorul pe agenda mea e testamentul tău.
Acum că Myra a murit, posezi circa...
Dacă ți se întâmplă ceva, vărul tău din Anglia va moșteni tot.
Rămâne la fel? - O să mă gândesc mai târziu, acum lăsa așa.
A treia chestiune: este o aproximație
pentru că nu am situația actuală,
a proprietății, dar asta e la ce te poți aștepta
grosier, vei primi câteva mii de dolari.
Habar n-am avut că e atât de mult.
Ei bine bătrâne, ai noroc în dragoste.
Da, mi-am dat seama.
Cum procedați?
Tu dictezi și el scrie?
Eu scriu prima versiune, apoi scrie el.
Și scrie... și scrie...
- De obicei scrie scrisorile. - Asta scria când am venit? Scrisori?
- Nu, scria la propria lui piesa. - Ah, da, seminarul, desigur...
A început-o ieri și probabil o va termina mâine.
Sper că nu-ți fură ideile.
Ai discutat aspectul ăsta?
Ce te face să întrebi asta?
Păi, a încuiat în sertarul ăsta ce a lucrat.
Am observat absolut fără intenție.
De fapt nu neintenționat. Ușor intenționat.
Dar poate se teme că tu să nu-i furi ideile.
Visele și frustrările lucrătorilor de la asistența socială.
- A lucrat la asistența socială? - Da, de acolo a venit.
Poate e puterea obișnuinței.
Cei care lucrează în birouri mari își încuie adesea birourile.
Îmi pare rău dacă te-am pus pe gânduri, Sidney.
Am o minte suspicioasă. Probabil este exact cum pare a fi.
Un tânăr onest și săritor.
Complet demn de încredere.
- Fără îndoială. - Cecul de la Asigurări nu a venit încă?
- Nu. - Sunt sigur că e important pentru tine.
Vrei să ți-l iau eu după amiază?
- Dacă nu te deranjează... - O să le scriu mâine dimineață.
- Îți sunt recunoscător. - Când vii în oraș să luăm cina?
Într-o săptămână, două, voi fi pregătit să dau ochii cu lumea.
Bine.
La revedere, Porter.
Sunt mândru de tine, Sidney.
Rahat!
La naiba, birourile astea de demult!
- Pe unde ai umblat? - La Gibson's.
Și m-am oprit și la magazinul de pantaloni.
Stăteam mai mult dar viperă aia de Anne Wesson crede
că stau între voi doi.
- Așa, dragule? Le pun la loc. - Lasă, le pun eu.
Nu, lasa, știu că vrei să te întorci la asistenta ta socială.
Numai din punct de vedere literar.
Restul l-am pus în borcan.
Cliff, poți veni o secundă?
Unde ești?
Ce se petrece?
- Unde naiba ai fost? - Dar tu?
Am crezut că nu m-ai auzit.
Așa că am ocolit terasă.
M-am gândit că poate vrei o bere.
Am simțit o poftă bruscă, așa că în reclame.
Așadar... ți-ai pierdut interesul pentru thrillere...
Nu te mai atrag intrigile, personajele în două dimensiuni,
vrei să faci ceva real și cu semnificație...
relevant din punct de vedere social...
Hei, scutește-mă. Inspirația o să te lovească într-un minut.
CAPCANĂ MORTALĂ. Thriller în 2 acte de Clifford Anderson.
Personajele: Julian Crain, dramaturg...
Doris Crain, soția lui,
Victor Madison, protejatul lui Crain,
Inga van Blonk, medium.
Acțiunea se petrece în biroul lui Julian Crain,
în casa lui Crain în East Houmpton, New York.
- Cum naiba ai... - Partea stângă a scenei:
un șemineu din cărămidă.
Are și un scop practic: hârtiile pot fi arse în el.
Partea centrală a scenei: uși duble, franțuzești,
modificare din perioada post colonială,
ce dau spre o terasă.
Camera e decorată cu o colecție de arme antice și cătușe.
O colecție frumoasă pe care sunt pe cale s-o folosesc, Clifford.
- Vrei să-ți explic? - Ce? Că ești un nebun dornic să mori?
Am aceiași dorință ca tine, Sidney, succesul.
Asta nu o să-ți aducă succes! Îți poate aduce doar o condamnare
între 20 ani și pe viață într-o închisoare de maximă siguranță!
Sidney, ascultă-mă. Ideea mi-a venit în noaptea în care căutai cheile:
asta ar putea deveni și va fi un thriller nemaipomenit.
În care cineva ca mine și ca tine și că Myra
- se luptă pe viață și pe moarte?! - Absolut corect, la sfârșitul actului 1.
Clifford, ai putea să-mi dai propria ta definiție a succesului?
Să fii încătușat într-o închisoare de stat?!
Dumnezeule, ai putea să te abții să zici asta.
Să mă abțin?! Sunt împietrit, stupefiat, oripilat.
Cum ți se pare nenorocita de abținere?!
Sidney, ascultă...
E imposibil ca cineva să poată dovedi ce a provocat atacul Myrei.
Un dramaturg, un scriitor de thrillere!
- Și care locuiește în Long Island! - Sidney, haide, dragule,
dacă aș putea schimba lucrurile, aș face-o dar nu pot.
Trebuie să fie un dramaturg, cine altul ar putea pretinde
că primește o lucrare terminată cu care poate câștiga o groază de bani?
Un compozitor, un romancier... de ce discutăm asta?
Desigur, o simfonie cutremurătoare...
Și știe un romancier sau un compozitor cum să folosească un lanț?
Sau cum să pună în scena o crimă convingătoare?
Trebuie să fie un dramaturg care scrie thrillere pentru că
probabil unul ca Arthur Miller are valize vechi
de comis voiajori atârnate pe pereți.
Aș putea schimba locația, să nu fie East Houmpton.
De ce să o faci undeva?! De ce să o faci?!
Pentru că există, Sidney. Ce există sunt amintiri, nu piese.
Piesele nu exista până ce un nenorocit nu le scrie.
Haide, stai jos.
Ascultă-mă.
Gândește-te puțin. Bine?
Gândește-te la tot ce s-a întâmplat în noaptea aceea.
Acum încearcă să le vezi
din punctul de vedere al publicului.
Tot ce am făcut noi ca să o convingem pe Myra
că asistă la o crimă reală
ar avea exact același efect asupra publicului. Nu?
Nu am scris noi o piesă? Nu am repetat-o?
Nu am jucat-o?
Nu a fost ea publicul? Am făcut-o! Și a mers.
A funcționat perfect!
Și nimeni nu poate demonstra ce s-a întâmplat aici! Nimeni!
Și ce o să-i spui reporterului de la Times când te va întreba:
Nu ai lucrat pentru Sidney Bruhl și nu a murit soția lui
de un atac de cord când ai venit aici?
Nu comentez.
Eu am un comentariu. Nu.
Absolut și definitiv, NU!
Eu am un nume și o reputație.
Poate nu prea grozavă,
dar bună pentru invitații la cină și seminarii de vară.
Și vreau să-mi trăiesc ultimii ani de viață
ca autor al JOCULUI CRIMEI.
Nu că poponarul care și-a ucis soția.
Privește: un șemineu din cărămidă.
Mă întreb dacă folosește la ars hârtii.
Oprește-te chiar acolo, amice!
Dacă arzi manuscrisul ăla, îl voi scrie în altă parte.
Așa că dă-mi-l.
Dă-mi-l!
Mulțumesc.
Știi, noi nu ar trebui
să ne supărăm unul pe celălalt,
eu nu vreau așa ceva.
Sigur că nu.
Hai să discutăm despre situația exactă.
Vrei, nu?
Desigur.
Caut o scurtătură, Sidney. Și nu dau doi bani
pe a cui proprietate o găsesc, dacă mă înțelegi.
Și tu crezi că piesa aceea, acea sălbatică acumulare de...
De adevăr, de fapte reale!
Clifford, dragule, acele fapte
sunt cel mai gogonat... - Set de împrejurări suficient ca să convingă
publicul să își suprime neîncrederea... seminar deschis.
Ești un student excelent, Clifford.
Student, camarad, iubit...
colaborator.
Noi putem face CAPCANĂ MORTALĂ, Sidney. Tu și cu mine.
E perfect. Ce-ți pasă dacă publicitatea devine mai sâcâitoare...
Haide, nu mai fii așa refractar.
Uită-te în jurul tău,
Nu trebuie să citești Hustler.
Dar citește Village Voice, People Magazin...
Sidney, tot ce ai fi putut
gândi vreodată e tipărit...
E ca un tsunami. Toate știrile sunt bune de tipar.
Sidney, nimănui nu-i pasă cine ce a făcut și cui...
tot ce vor este să știe și ei.
Ți-ai ucis soția? E în regulă.
Abuzează și de copii, otrăvește-i, regulează lilieci...
important este că după aceea să apari la Tv și povestești.
Știi că am dreptate, nu?
Ai auzit vreodată pe cineva refuzând invitația la o petrecere
unde ar putea să-i întâlnească pe Nixon, sau Vasco
sau pe oricare din marii șmecheri
care au scăpat de acuzații?
M-am gândit serios și chiar cred
că puțină bârfă despre noi
și despre Myra poate ajuta piesei.
Chiar te-ai gândit după cum văd.
Cine știe, poate ai dreptate dar...
Dar ce?
Să fim sinceri, Clifford. Vreau să spun,
cu adevărat sinceri.
Dacă ai avea de ales între a publica o piesă de succes
și a publica o piesă de succes cu origini periculoase,
tu ai alege variantă a doua, nu?
Bătrânul înțelept Sid...
Acele mici frecușuri cu autoritățile
din copilăria ta
înainte de a te maturiza și a te așeza - un fel de a spune...
a fost vreodată când
asistenții sociali sau psihologii
sau altcineva să folosească cuvântul...
Ce cuvânt, iubitule?
Sociopat? Nu așa se cheamă?
Așa se cheamă. Cuvântul ăsta te sperie, Sidney?
Nu, nu mă sperie. Totuși...
îmi dă ezitări.
Clinic, după cum știi, înseamnă
un individ care nu are
simțul obligațiilor morale absolut deloc.
Dacă... și repet: dacă
mă hotărăsc să risc
- și să scriu CAPCANĂ MORTALĂ... - Cu mine...
Da, bineînțeles, cu tine...
dacă mă hotărăsc să intru într-o colaborare atât de riscantă și incitanta
- mă întreb dacă... - Dacă ce?
Dacă n-aș fi un idealist naiv
să mă implic într-o colaborare
în care nu pot conta deloc pe simțul obligației morale.
Încerci să spui că nu crezi că poți avea încredere în mine?
- Cat de clar ai formulat! - Asta depinde de tine, Sidney.
Poți avea încredere în mine. Întotdeauna.
- Trebuie să te asiguri de un singur lucru. - Care?
Ca orice s-ar întâmpla, am nevoie de tine...
de exemplu, cum am nevoie de tine acum.
Poți să-mi enumeri în câte feluri?
Desigur. Unu: cam academic poate, dar nu contează,
ar trebui să mă pun puțin pe picioare financiar...
Te pot ajuta să corectezi asta.
Atunci, fă-o.
Dumnezeu știe că aș fi făcut
fără acțiunile de la Consolidate.
Porter tocmai mi-a dat cifrele...
averii Myrei. E șocant.
Mai mică chiar decât mi-am imaginat.
42.000 de dolari nenorociți.
Mai sunt casa și pământul dar nu pot vinde nimic
până când testamentul nu este executat.
Iar asta va dură aproape doi ani.
Nu putem trăi din banii ăștia atât de mult.
- Dar asigurarea? - La minim.
Oferta mea rămâne deschisă, Sidney.
O s-o fac! Să ne dezlegăm limbile...
O să roșesc, tot drumul spre banca.
Vorbești serios?
- Bruhl și Anderson. - Bruhl și Anderson.
O mutăm în Bridgehampton, nu în Easthampton.
- La naiba, cui îi pasă? - Dumnezeule, nu-mi vine să cred.
Eu, Clifford Anderson am devenit colaborator...
- Al lui Sidney Bruhl! - Ușurel Cliff, Asta e actul 1.
La mulți ani.
- CAPCANA MORȚII! - CAPCANA MORȚII.
Ascultă, cred că avem o problemă cu actul 2.
Cum așa?
Avem o crimă în actul 1, două de fapt, în timp ce actul 2 este neglijat.
- Nu neapărat. - Poate ne-ar trebui un al 5-lea personaj
un detectiv poate, că în versiunea din LONG ISLAND, cea cu telefonul...
- Inspectorul Harvard. - Cred că Inga van Blonk
- ar trebui să mai revină. - Bine. Tu continuă versiunea actului 1
și lasă-mă pe mine să mă gândesc la actul 2.
Sunt Helga, d-le Bruhl.
Nu sunteți dl. Bruhl!
Dl. Bruhl nu este aici.
Afară e umezeală.
Scuze... de ce nu intrați?
Bine.
Dl. Bruhl se întoarce într-un minut.
- Tu ești...? - Sunt Clifford Anderson, secretarul lui.
Eu sunt Helga ten Dorp.
- Sunt medium. - Știu, de fapt dl. Bruhl mi-a povestit
că ați fost capabilă să prevedeți moartea soției sale.
Da.
Da, găsit mult durere chiar aici.
Foarte trist așa doamnă drăguț.
Eu fost în acest cameră. El ești bine, dl. Bruhl?
Da, doamnă, e bine, de fapt a ieșit să ia cina,
prima dată de când... a spus că se întoarce pe la 22:00.
- Ceea ce ar fi cam acum. - Dar mare furtună, mult vânt și ploaie,
fulger și tunet. Și copaci cade.
- Sunteți sigură? - Da, ascultat la radio.
Eu venit împrumutat lumânare pentru căsuță. Tu avut?
Sunt sigur că trebuie să fie câteva.
- Vă rog, luați loc d-na. - Mulțumesc.
Ghete?!
- Porți ghete? - Da, doamnă. Toată lumea poartă.
Sunt foarte confortabile.
Tu este de mult secretară la dl. Bruhl?
Nu, am venit acum 3 săptămâni, după moartea soției d-lui.
Scuzați-mă.
D-le Bruhl. - Nu m-am întâlnit cu nenorocitul de Porter.
Mă bucur că v-ați întors. D-na ten Dorp e aici.
- Helga, mă bucur să te văd. - Bine că întors înainte de furtună.
D-na ten Dorp s-a aventurat până aici să împrumute niște lumânări.
- Avem? - Da, sunt sus.
V-am văzut la show-ul lui Mel Griffin. Nu a fost o seară tocmai bună, nu?
- Ce este? - Ții minte de om cu ghete
- care vă omora la tine? - M-ai prevenit?
- Oh, da, în prevestirea morții Myrei... - Este el!
Nu lumânări venit să caut,
dar la noapte eu simte pericol aici în camera acest.
Foarte puternic.
- Nu trebuiești avut el aici. - E ciudat...
Este absolut incredibil. Tocmai am hotărât
că în seara asta să-l concediez.
Am discutat asta cu avocatul meu.
Nu mi-a plăcut ceva la el săptămâna trecută
și l-am rugat pe avocat să-l verifice.
Smith Cole?!
- E a lui? - Păi... da.
Corona, nu Colona!
Trebuie să rezolvi problema asta imediat.
Eram pe punctul s-o fac. Cel puțin să-i dau preavizul,
acum că m-ai prevenit. Dar spune-mi. Ești sigură
că l-ai văzut atacându-mă?
Foarte clar. Ca la televiziunea prin cablu.
Mulțumesc. O să iau două.
- Avem destule. - Nu, sunt destule.
- Toarnă cu găleata afară. - Uneori nimerești bun meteorologi ăștia.
- Nu vrei eu rămân? - Nu, nu e nevoie.
- O să te uzi afară. - Nu am frică la ploaie.
Mi-a părut bine să vă cunosc.
Ți-a spus că sunt omul cu ghete care te atacă, nu?
- Da. - A observat ghetele înainte să vii.
I-am spus că îmi dădeai lecții de karate și că ne-am atacat
unul pe altul prin toată casa.
E bine să rămâi aproape de adevăr.
Ascultă, am terminat actul 1.
- Ritmul tău e mai bun decât al meu. - L-am terminat cu Julian la telefon.
Dumnezeule, cum voi mai putea trăi fără ea?
Da, vrei ca doctorul să creadă că ești supărat, nu?
Dialogul lasa puțin de dorit, dar temporizarea e foarte bună.
- Am actul 2 gata de start. - Minunat.
Sau cel puțin așa cred. Sunt două scene de care nu sunt sigur.
Le vom încerca. Dacă merg, repetăm totul, scena cu scena.
- E plin de surprize. - Să le auzim.
Rahat! Sunt sătul de vremea asta.
Cliff, verifica sus, să nu plouă în casă.
Am rezolvat. Nu va intra nici o picătură.
- Care sunt problemele? - În scena finală.
Victor se duce să arunce gunoiul
iar detectivul vine să îl înfunde pe Julian.
Julian devine bizar,
și-l împușca pe detectiv în brațul stâng.
În armă este un singur glonț.
O să explic mai târziu.
Trebuie să ajungă la peretele din spate,
să ia o armă și să-l ucidă.
Prima întrebare este:
Poate un inspector cu o singură mâna
dar cu condiție fizică bună
să oprească un dramaturg de vârstă mijlocie?
Răspunsul trebuie să fie nu.
Așa că hai să încercăm.
Eu sunt Julian și tu detectivul.
- Chiar aici. - De ce?
Nu-ți aduci aminte din seminar?
Când ai îndoieli, verifică cu actul fizic.
- Așadar mâna mea stângă e inertă. - Da.
- Ești gata? - Da.
Iată. A mers.
- Te-am zgâriat pe gât. - O să supraviețuiesc.
Următoarea problemă este...
să te pun la curent pe scurt.
Vino aici.
Eu sunt detectivul...
- Și tu ești Julian. - Bine.
Ia securea de pe perete.
- Asta? - Da.
Nu pare natural ținută așa.
Eu simt că așa e natural.
Încearcă invers.
Nu, nu mi se pare natural așa.
Bine, apuc-o că înainte.
Da. Pare mai bine așa.
Acum pune securea pe podea.
Ridică-te și stai nemișcat, Clifford.
O să ne luăm rămas bun.
Arma asta e din GUN POINT (ȚEAVA PUȘTII)
și e încărcată cu gloanțe adevărate.
Am încărcat-o eu însumi. Aseară.
Nu pot lăsa că piesă să fie scrisă, Cliff.
Și sincer, nu am putut găsi
alt mod de a te opri decât asta.
Și nu vreau să mă alătur
tuturor ex-amantelor ex-presedintilor,
foștilor asasini CIA, curvelor fericite,
gata să povestesc pentru Tom Snyder și Phil Donahue
cum am fost. Asta nu e stilul meu.
Nu mă reprezintă, nu-i așa, iubitule?
Dar nici așa nu o să fii tu însuți, iubitule,
următorii 25 de ani muncind la piese proaste
ca un sclav fără bani.
Tu ai o puternică imagine a realității, Sid.
La 46 ani, secătuit de inspirație, practic falit...
Mi-e teamă că nu ți-am spus chiar totul.
Între asigurare, care a sosit acum câteva zile
și ceea ce Myra a lăsat cu adevărat,
e o diferență de cca 1 milion de dolari.
Plus, bineînțeles, această proprietate valoroasă.
Și sper să mai am o piesă de succes, cândva.
- Speranță... rămâne eternă. - Rahatule! Nu o să scapi cu asta!
De ce nu? Cu circumstanțe atât de evidente...
L-am rugat pe Porter să te verifice în Riverhead.
Într-o anchetă serioasă. Și mi-am petrecut seara
ascultându-i raportul.
Porter a fost șocat.
Foarte îngrijorat că pe acest tânăr foarte periculos
l-am primit la mine cu atâta inocenta.
Porter a insistat ca cu cât te dau afară mai repede,
cu atât mai bine.
Așa că am venit acasă și ți-am dat preavizul.
Dar tu ai devenit violent și abuziv.
Din fericire, am pus mâna pe un pistol.
Îmi pare sincer rău, Cliff.
O să-mi lipsești.
Tu ai deschis anumite uși pentru mine
și pentru asta îți sunt recunoscător.
O, Doamne...
O să fie mai greu decât m-am așteptat.
Adio, Clifford.
Adio, Sid.
Scuze pentru click-ul dramatic Sidney, dar am avut nevoie
de gloanțele din pistolul acela...
pentru acesta.
Acum ia loc, prostule. Stai jos!
Chiar în scaunul acela, mulțumesc.
Repetiția, Sidney... îți amintești?
Ne-ai predat la seminar, în prima zi.
Problema era că aveam acest formidabil act 1
dar nu-mi imaginam ce va fi după.
Dialogul m-a venit ușor dar aveam o mică problemă cu intriga.
Și asta a fost foarte frustrant mai ales că împărțeam același birou.
Cu însuși bătrânul maestru intrigant.
Ia să vedem... Cred că porți 44, normal.
Poți pune pistolul jos, Sidney.
Deschide-le, te rog.
Sunt demodate, dar eficiente.
Și iată acum problema mea.
Sidney nu are de gând să mă ajute.
Nu de bună voie. Știu asta din cadrul întâi
pentru că Sidney folosește trei feluri de apă de gură
și patru feluri de deodorant
un scandal atât de mizerabil nu e de el.
Dar mi-am zis: nu există oare o cale prin care aș putea
convinge această comoară de creier să lucreze pentru mine de bunăvoie?
Așa că am continuat să lucrez la actul 1
și de fiecare dată când părăseam cameră îl încuiam ostentativ în sertar.
Atât de ostentativ încât timp de o zi și jumătate
deșteptul Sidney nici n-a observat.
Apoi apare bătrânul Porter care se prinde imediat.
Ce ușurare!
Și continuăm cu scenariul. Tu îmi scotocești în sertar
și descoperi dovadă, etc, etc, etc.
- Ești un ticălos, știai asta? - Cine vorbește, Sidney.
Hei, Sidney, iată-ne ajunși aici.
Bruhl și Anderson.
Eu scriu și Sidney gândește.
Dar vezi, eu nu dorm prea mult.
Noaptea trecută de exemplu,
abia dacă am putut ațipi de zgomotul făcut
de mersul tău tiptil de elefant.
Dialog de piesa polițistă? Tu mă crezi prost.
Ăla a fost un dialog răuvoitor menit să mă facă să cred că lucrezi
în timp ce tu complotai. Pentru fiecare propoziție de lemn
pe care o scriam acolo, creăm una pe care o memoram aici.
O să dau foc rahatului asta eu însumi când o să plec.
Acum dă-mi te rog cheile și pune-ți cătușele.
Și chiar îți mulțumesc pentru actul 2, Sidney
dar nu voi folosi un detectiv din Long Island că personaj.
Avocatul lui Julian este al cincilea personaj.
Julian afla în scena 1 ca Victor de fapt
scrie adevărată CAPCANĂ MORTALĂ despre uciderea lui Doris.
El pretinde că va colabora...
Nu fii tâmpit, pune cătușa pe după brațul fotoliului.
Mulțumesc.
Bătrânul Julian pretinde că colaborează
și între timp își pune avocatul
să-l cerceteze pe Victor...
știind că sunt unele acuzații ce vor fi descoperite,
majoritatea foarte, foarte nedrepte.
Scena 2.
Julian îi întinde o cursă lui Victor regizând ceva ce pare a fi
o crimă în legitimă apărare făcându-l să joace
această presupusă scena din piesă.
Dumnezeule, e frumos, Sidney.
E simplă, e executabila... va merge.
Știam asta.
Julian îl împușca pe Victor.
A fost un copil frumos, plin de farmec
pe care Julian l-a sedus.
Mincinos ordinar!
Dar chiar în momentul următor intra Inga van Bronk și avocatul
ea îl chemase pentru că primise vibrații rele toată noaptea.
Ei se întâlniseră la înmormântarea lui Doris.
Victor mai trăiește doar atât cât să spună adevărul
despre el și Julian
și despre înmormântarea lui Doris
și apoi Julian se împușcă. Cortina.
- Asta e tot? - Cum adică asta e tot,
ei sunt morți și piesa s-a terminat.
Julian se împușcă?
E slab din punct de vedere scenic, Clifford.
Mi-ar plăcea să mă gândesc puțin asupra finalului.
Nu-i nevoie, o să umplu eu găurile.
Acum urmează marea surpriză, Sidney.
Ești gata?
Nu te voi omora.
Doar am căpătat o piesă de succes.
Și nu sunt chiar așa de sociopat cum îți place ție să crezi.
Sidney, îmi voi face bagajele
o să chem un taxi și sper să găsesc unul pe furtuna asta
altminteri va trebui să stai așa toată noaptea.
Când taxiul va fi la ușă,
îți voi da cheia și voi deschide cătușă de la o încheietură.
Tu vei spune oamenilor că mi-ai dat preavizul.
Eu l-am acceptat cu demnitate...
dar dacă o să mă hărțuiești, în vreun fel,
vei deschide o foarte mizerabilă conserva cu viermi.
Dacă nu mă deranjezi de acum până la premiera CAPCANEI MORȚII,
voi spune da, am avut ideea de câțiva ani,
am lucrat pentru Sidney Bruhl vreo câteva săptămâni
dar am plecat pentru că am fost foarte deprimat de modul
în care vana femei frumoase fără urmă de durere după soția moartă.
Efecte electrice de la însuși Dumnezeu.
Rămâi cu bine, Sidney A fost foarte educativ.
Cliff?
Poți cobora.
Alea au fost cătușele lui Houdini.
Ține-o așa toată noaptea...
Rahat! Rahat! Rahat!
Chibrituri... Chibrituri...
Chibrituri... Lumânare...
Am venit să ajut. Așa necazuri.
Nu sunt necazuri pentru tine.
Necazuri de la tine!
Teoretic vorbind, Helga,
amândoi suntem în necaz.
Acum o să vrei să omorî la mine, da?
Întâi doamna Bruhl, cumva tu făcut asta.
Am dreptate, da? Apoi băiatul...
Nu. Ai înțeles greșit.
El a ucis-o pe Myra iar în seara asta
a încercat să mă ucidă pe mine.
Atunci de ce tu trebuie arzi dovezi
dacă dovezi arată că el făcut.
Eu nu cred.
Asta nu e dovada, Helga. E un manuscris al unei piese.
O piesă? Despre moarte?
Eu o citește.
Nu o să ucizi la mine cu pumnal de la femeie frumos!
Eu nu permite!
Eu nu vrei făcut violenta d-le Bruhl!
Nu sunt gloanțe în pistolul ăla. Helga.
E un pistol pentru scenă.
Dacă nu mă crezi, încearcă-l.
Poate încerci apăsat trăgaci.
Cum dorești.
- Dar e la fel de ușor... - Dacă nu glonț în pistol,
tu nu lăsat la mine traversez la șemineu.
Cred că am auzit pistolul căzând.
L-ai scăpat, nu-i așa, Helga?
Dă drumul cuțitului, Helga!
Dă-te înapoi, Helga, înapoi!
Dă-te înapoi!
Inga, ai scăpat cu bine și din asta!
Helga, dragă, am dat lovitura!
Ce piesă ai scris! O să facem avere, Helga.
CAPCANĂ MORTALĂ de Helga ten Dorp.
Subtitrare: alzar56